Drugi Dio
STALKER
Gdje ste? Dođite ovdje!
Umorni ste?
O, Bože!
Sudeći po njegovom tonu, počet će opet držati govor.
Neka se ostvari sve što je planirano.
Neka povjeruju.
I neka se nasmiju svojim strastima.
Jer, to što nazivaju strašću nije emocionalna energija...
...već samo trenje između duše i vanjskog svijeta.
I najvažnije, neka vjeruju u sebe...
...neka se osjećaju bespomoćno, kao djeca, jer...
...slabost je velika stvar, a snaga je ništa.
Kada se čovjek rodi, on je slab i lomljiv...
...a kad umire, jak je i bezosjećajan.
Kada drvo raste, nježno je i savitljivo...
...ali kada je suho i tvrdo, umire.
Tvrdoća i snaga su suputnici smrti.
Savitljivost i slabost su izraz svježine postojanja.
Jer, nešto što je očvrsnulo, nikada neće pobjediti.
Dođite ovamo! Napredujemo dobro.
Stižemo do suhog tunela, poslije toga je puno lakše.
Da kucnemo o drvo.
Da li smo već krenuli? - Naravno. Zašto?
Mislio sam da nam hoćeš samo nešto pokazati.
Što je s mojim rancem? - Što s njim?
Ostavio sam ga tamo. Nisam znao da smo krenuli.
Ništa sad ne možemo učiniti. - Ne, moramo se vratiti.
Nemoguće! - Ne mogu bez svog ranca!
Zar ne razumiješ da se ovdje nitko nije vratio istim putem?
Zaboravi svoj ranac. Što si nosio, dijamante?
Soba će ti dati sve što želiš.
Zaista. Ugušit će te rancima.
Koliko daleko je ta Soba?
Ako ideš ravno, 200 metara. Ali ovdje nitko ne ide ravno.
Idemo.
Okanite se empirije, Profesore. Čuda su izvan empirije.
Sjećate li se, kako se Sveti Petar skoro utopio?
Hajde, Pisac.
Hajde, kuda?
Uz stepenice.
Profesore, gdje ste?
Evo ga, suhi tunel!
Ovo zoveš suhim?
To je lokalna šala. Normalno, netko mora plivati ovdje.
Čekaj, gdje je Profesor?
Što? - Profesor je nestao!
Kako se to moglo dogoditi? Pratio te je cijelim putem.
Vjerojatno je zaostao i izgubio se.
Ne, nije se izgubio! Sigurno se vratio po ranac.
Sada neće stići.
Da ga pričekamo?
Ne možemo. Ovdje se stvari stalno mijenjaju. Moramo ići.
Vidi! Što je to? Kako je to moguće?
Već sam objasnio. - Objasnio što?
To je Zona, ne shvaćaš? Hajdemo, brzo. To je...
Eno ga!
Zaista sam zahvalan što ste... ali...
Kako ste došli ovdje?
Uglavnom sam morao puzati do ovdje na sve četiri.
Nevjerojatno. Kako ste nas uspjeli prestići?
Kako misliš "prestići"? Vratio sam se ovdje po ranac.
A kako se naš orah našao ovdje?
O, Bože, to je... zamka!
Dikobraz je postavilo ovu zamku namjerno.
Kako nas je Zona propustila?
O, Bože, neću napraviti ni jedan korak dok...
Ne sviđa mi se ovo.
To je to! Odmorit ćemo se!
Klonite se ovog oraha, za svaki slučaj.
Oprostite, ali mislio sam da Profesor neće uspjeti.
Vidite, ja...
Nikada nisam unaprijed znao kakve ljude vodim sa sobom.
Sve postaje jasno samo ovdje, kada je već kasno.
Važno je da je Profesorov ranac s odjećom na sigurnom.
Ne guraj nos u tuđe rublje ako ne razumiješ.
Što se tu ima razumjeti? Binomialni teorem?
Neki psihički bezdani?
Na lošem si glasu u svom institutu.
Ne daju ti novac za ekspedicije...
...pa odlučuješ nakrcati ranac s manometrima i sranjem...
...prodreš u Zonu ilegalno...
...i staviš sva ova čuda pod test algebre.
Nitko na svijetu nije ni čuo za Zonu.
Tako da ćemo napraviti senzaciju!
Televizija, obožavatelji divljaju i donose lovorike.
Ovaj naš Profesor se pojavljuje, obučen u bijelo...
...i izjavljuje: "Mene-mene, tekel, uprasin."(abra-kadabra)
Svi zijevaju...
...i viču: "Zaslužuje Nobelovu nagradu!"
Ti, ušljivo piskaralo, kućni psihoanalitičaru.
Dobar si samo za bojenje javnih zahoda, brbljavče.
Nisi ni za što, previše si smotan.
Ni to ne znaš raditi.
U redu. Ja ću dobiti Nobelovu nagradu.
A što ti tražiš? Hoćeš obasipati...
...čovječanstvo draguljima svog kupljenog nadahnuća.
Nije me briga za čovječanstvo. Od vašeg čovječanstva...
...zanima me samo jedan čovjek - ja.
Bez obzira vrijedim li nešto ili sam govno kao ostali.
A ako ti saznaš što zaista...
Znaš, g. Einstein, neću više raspravljati s tobom.
Istinu rađa rasprava, prokleta bila!
Čuj, Čingačguk...
Ti si doveo ovdje puno ljudi.
Ne koliko bih volio.
To nije bit. Zašto su došli ovdje? Što su tražili?
Sreću, pretpostavljam.
Da, ali kakvu sreću?
Ljudi ne vole pričati o svojim najintimnijim osjećajima.
A to se tebe niti ne tiče, niti tebe, niti mene.
Bilo kako, ti si imao sreće.
A ja, nisam vidio ni jednog sretnog čovjeka u svom životu.
Niti ja.
Vrate se iz Sobe i ja ih vodim nazad...
...i nikada se više ne vidimo.
Želje se ne ispunjavaju baš odmah.
Da li si ikada poželio iskoristiti tu Sobu osobno?
Dobro mi je i ovako.
Čuj, Profesore.
Kad smo već kod kupljenog nadahnuća.
Zamislimo da sam ja ušao u tu Sobu i...
...vratio se u naš, "bogu-iza-leđa-grad" kao genije.
Čovjek piše kada je na mukama, kada se dvoumi.
Ima potrebu stalno dokazivati sebi i drugima...
...da nešto vrijedi.
Ako znam sigurno da sam genije...
...zašto bih pisao?
Zbog čega?
Pa, moram reći...
...da mi postojimo za...
Budi ljubazan i ostavi me na miru.
Pusti me da sklopim oči, nisam cijelu noć spavao.
Svoje komplekse zadrži za sebe.
U svakom slučaju, sva ta vaša tehnologija...
...proklete peći, kotači...
...i ostala sranja...
...smišljena su samo da bi manje radili a više jeli.
To su samo štake, umjetni udovi.
A čovječanstvo postoji da bi stvaralo...
...umjetnička djela.
Za razliku od drugih ljudskih aktivnosti, ta je nesebična.
Velike iluzije! Prizori apsolutne istine!
Slušate li me, Profesore?
O kakvoj nesebičnosti govorite?
Ljudi još umiru od gladi. Zar ste vi pali s Mjeseca?
A vas smatraju našim učenim aristokratama!
Niste sposobni razmišljati apstraktno.
Vi ćete me učiti što je smisao života?
I kako razmišljati?
Nekorisno. Možda ste profesor, ali ste ograničeni glupošću.
I bijaše veliki potres.
I sunce je pocrnilo kao ugljen.
I mjesec je postao krvav...
I zvijezde s neba padoše na zemlju...
...kao što drvo smokve baca svoje plodove...
...pod jakim vjetrom.
I nebo se otvorilo kao zastor...
I svaka planina i otok se pomakoše s mjesta.
I svi kraljevi na zemlji, i veliki ljudi...
...i bogati i siromašni...
...i jaki i svi slobodni...
...sakriše se u pećine pod planinama.
I rekoše planinama i stijenama: "Padajte po nama...
...i sakrijte nas od prisustva Njega koji je na prijestolju...
...i od bijesa Janjeta...
...jer, dan Njegovog bijesa je došao...
...tko još može stajati?"
I tog istog dana...
...dvojica njih...
...išli su u selo koje je 60 stadija udaljeno...
...od imenovanog...
...i razgovaraše međusobno o svim tim stvarima.
I dok su raspravljali...
...On im priđe, i nastavi put sa njima.
Ali njihove oči bijahu spriječene da Ga prepoznaju.
I reče im On: "Kakve su to riječi..."
"...koje razmjenjujete, i zašto ste tužni?"
Jedan od njih, imenom...
Budan si?
Pričali ste o jecaju..
...našeg... života...
...nesebičnosti umjetnosti...
Uzmite glazbu, na primjer.
Manje od ičega drugog je povezana sa stvarnošću...
...ili ako i jest, to je mehanički, ne putem ideja...
...samo običnim zvukom, lišenim... svake asocijacije.
Ipak, glazba, nekim čudom, nalazi put do naših srdaca.
Što to odjekuje kao odgovor na buku dovedenu do harmonije...
...čineći ju izvorom čistog blagostanja...
...koje nas zatiče i zbližava?
Čemu je to sve potrebno? Još važnije, kome je potrebno?
Rekli biste: "Nikome. Bez razloga."
Nesebično.
Ne.
Ne mislim tako.
Na kraju, sve ima svoj smisao.
Smisao i razlog.
Moramo li ići tamo?
Nažalost, da. Nema drugog puta.
Izgleda morbidno, zar ne mislite tako, Profesore?
Ne bih išao tamo prvi.
A Čingačgukovi nikada ne smiju biti dobrovoljci.
Morat ćemo izvlačiti šibice. Ne zamjerate?
Za ovo, radije bih da imamo dobrovoljca.
Imate li šibice?
Hvala.
Najduža ide.
Vuci.
Najduža. Nema sreće ovog puta.
Zašto vi ne bacite bar jedan od vaših oraha?
Naravno. Kako želite.
Još jedan?
U redu... Idem.
Požurite, Profesore!
Ovdje su... Ovdje su vrata!
Idi tuda! Otvori vrata i uđi!
Opet ja? Moram li ja opet prvi?
Izvukli ste šibicu. Krenite! Ljudi ne čekaju ovdje.
Što vam je to? Ne oružje ovdje!
Nastradat ćete, a i mi s vama!
Ne sjećate se tenkova?
Bacite to, molim vas.
Zar ne razumijete?
Ako se nešto dogodi, mogu vas spasiti, ali ne ovako...
Molim vas! U koga bi pucali?
Idite, nemamo mnogo vremena!
Ovdje ima vode!
Držite se za ogradu i spustite dolje.
Ali ne idite nikuda! Čekajte nas ispred!
Nadam se da nemate nešto slično?
Kao što? - Kao pištolj.
Ne, za krajnje sredstvo imam ampulu.
Kakvu ampulu? - Implant. Otrov!
O, Bože! Došli ste ovdje umrijeti?
Ne, to je za svaki slučaj.
Pisac! Vrati se!
Vrati se! Želiš li poginuti?
Rekao sam da čekaš kod izlaza! Stani! Ne miči se!
To je tvoja cijev.
Zašto? - Ti si trebao ući prvi.
On se toliko uplašio da je pošao drugim putem.
Još jedan eksperiment.
Eksperimenti, činjenice, istina o posljednjim stvarima.
Ne postoje činjenice. Pogotovo ne ovdje.
Sve je ovo nečiji idiotski izum.
Ne osjećate to?
Ali vi, naravno, morate otkriti čiji izum.
A zašto?
Što će vam znanje pomoći?
Tko će imati grižnju savjesti zbog toga? Ja?
Ja nemam savjest. Imam samo živce.
Neko kopile me izkritizira, ja sam ranjen.
Netko viče na mene, opet sam ranjen.
Dao bih srce i dušu za to, a proždiru mi i srce i dušu.
Oslobodio bih dušu toga, i to bi proždrali.
Tako su doslovni.
Svi pate od manjka osjećaja.
Skitaju se naokolo, novinari...
...urednici, kritičari, gomila riba.
I svi zahtjevaju: "Još, još!"
Kakav sam ja to prokleti pisac ako mrzim pisanje?
Ako je to stalno mučenje, bolno, sramno zanimanje...
...kao cijeđenje hemoroida.
Nekad sam mislio da će nekome biti bolje od mojih knjiga.
Ne, nikome ne trebam!
Nakon što umrem, počet će proždirati nekog drugog.
Htio sam ih promijeniti, ali su oni mene promijenili.
Napravili me po svojem izgledu.
Budućnost je bila samo produžetak sadašnjosti...
...s promjenama na horizontu, kao fatamorganama.
Sada su budućnost i sadašnjost isto.
Da li su oni spremni za to?
Ne žele ništa znati! Samo kako da žderu!
Eh, kako smo sretni!
Zaboga, sada... živjet ćete 100 godina!
Da, ali zašto ne zauvijek?
Kao vječiti Žid.
Vjerojatno ste fin čovjek.
Skoro da nisam ni posumnjao.
Mogu zamisliti koliko vam je bilo teško krenuti tamo.
Cijev je užasno mjesto! Najužasnije u Zoni!
Zovu je "mlin za meso", ali je mnogo gora od svakog mlina.
Toliko ljudi je nestalo ovdje!
Dikobraz je poslao brata da umre tamo.
Dječak je bio osjetljiv, vrlo talentiran.
Evo, slušajte ovo.
Eto, ljeto je prošlo, bez epitafa...
...i dalje je toplo na suncu, ali nije dovoljno.
Sva ta istina je mogla doći...
...kao plamen sa pet prstiju, savijen u mojoj šaci...
...ali nije dovoljna.
Ni jedno zlo nije ignorirano, naposljetku...
Svijet je bio žarko obasjan, ali nije dovoljno.
Vječni život je bio naboran, zabrinut, nasmijavao me je.
Stvarno sam imao sreće, ali ne dovoljno.
Nijedan list nikada nije uveo, nijedan ud nije slomljen gadno.
Dan, kao staklo, sprao je sve, ali ne dovoljno.
Dobri su, zar ne? To su njegovi stihovi.
Zašto ste nervozni? Galamite svo vrijeme?
Ja samo... - Muka mi je kad vas gledam!
Ja sam sretan! Rijetko tko krene da i uspije.
Učinili ste sve kako treba. Vi ste dobar, iskren čovjek.
Ponosim se što sam bio u pravu u vezi vas.
Vidi njega! Sretan je što je sve dobro prošlo!
Sudbina! Zona! Ja sam dobar čovjek, kaže!
Misliš da nisam vidio kako si podmetnuo dvije duge šibice?
Ne, ne razumijete... - Naravno, kako bih?
Žao mi je, Profesore, bez uvrede...
...ali ovaj seronja je vas izabrao za favorita.
Hajde, to nije fer!
A mene, drugorazrednog stvora, nabio je u onu cijev!
Mlin za meso! Pomisliti na takav izraz!
Kakvo pravo imaš odlučivati...
...tko će živjeti a tko će ići u mlin za meso?
Sami ste ga izabrali!
Što? Jedna dugačka šibica, od dvije?
Šibice su beznačajne.
Zona vas je pustila ranije, pod drvetom...
...pa je bilo jasno da jedino vi možete kroz mlin za meso.
A mi smo vas samo pratili.
Pa, ovo je previše...
Ne možete zamisliti koliko je opasno napraviti grešku ovdje.
Ali netko mora biti prvi!
Da? Ne, ovo nije bolnica!
Vidiš, netko mora biti prvi!
Ne dirajte to!
Laboratorij devet, molim.
Samo trenutak.
Halo? - Nadam se da vas ne uznemiravam.
Što želite? - Samo popričati.
Vi ste to sakrili. Ja sam pronašao.
Stara zgrada. Bunker 4. Da li me čujete?
Obavijestiti ću osiguranje, odmah.
Možete to učiniti. Možete me prijaviti...
...poslati moje kolege protiv mene, ali je već prekasno.
Sada sam nadomak tog mjesta.
Shvaćate da je to vaš kraj, kao znanstvenika?
Pa, možete se radovati!
Shvaćate li što će vam se dogoditi, ako se usudite?
Želite li me opet plašiti?
Cijelog života se nečega plašim. Čak i vas.
Ali sada se ničega ne plašim, budite sigurni.
Bože, nije u pitanju ni Herostat.
Samo ste uvek željeli zagorčati mi život...
...jer sam prije 20 godina spavao sa vašom ženom.
A sada ste očarani time što ste mi vratili.
Pa, idite i napravite vašu... podlu stvar.
Ne usuđujte se da mi spustite!
Zatvor nije najgore što vas očekuje.
Najgore je što nećete moći sebi oprostiti zbog ovoga.
Već vas vidim obješenog o remen u zatvorskoj ćeliji.
Što ste nakanili, Profesore?
Shvaćate li što će se dogoditi ako svi povjeruju u Sobu?
I svi nagrnu ovamo?
Samo je pitanje vremena.
Ako ne danas, sutra! Ne desetine, tisuće njih!
Neostvareni imperatori, veliki inkvizitori, fuhreri...
...samopostavljeni dobročinitelji ljudske rase!
Ne zbog novca ili nadahnuća, već da promijene svijet!
Nikad ne dovodim ovdje takve. Mislite da ja to ne razumijem?
Što, pobogu, možeš ti razumjeti?
Nisi jedini Stalker na svijetu.
Nijedan Stalker ne zna...
...što oni koje on vodi nose sa sobom i što odnose odavde.
A broj neobjašnjivih zločina je u porastu!
Nije li to vaše djelo?
Uzmite urotnike u vojsci, ili mafijaše u vlasti...
...nisu li svi oni tvoji klijenti?
Ili laseri i super-bakterije...
...sva ta prljavština koja se čuva po sefovima?
Hoćete li, molim vas, prestati sa tim sociološkim proljevom?
Da li zaista vjerujete u te bajke?
U one dobre, ne! U loše da, naravno!
Hajde!
Ljudsko biće nije sposobno za toliku ljubav ili mržnju...
...koja bi obuhvatila cijelo čovječanstvo.
Pa, novac, žene, možda želja za osvetom...
..."da mi šefa zgazi auto", to mogu razumjeti.
Ali vladati svijetom! Popravljati društvo!
Božje Kraljevstvo na zemlji!
To nisu samo želje, već ideologija, djelo, koncepti.
Podsvjesno suosjećanje još nije spremno za shvaćanje.
Kao regulator instinktivnih impulsa.
Ne može biti sreće na račun nekog drugog.
Sada potpuno jasno vidim...
...da je vaš plan - preplaviti čovječanstvo dobrim djelima.
Ja, osobno, nisam ni malo zabrinut za sebe,
...a najmanje za čovječanstvo.
Jer vi nećete ništa postići.
U najboljem slučaju, dobit ćete Nobelovu nagradu.
Ili ćete radije dobiti nešto potpuno neočekivano...
...nešto na što niste ni pomislili. Kao taj telefon...
Sanjate jedno, ali dobijate nešto sasvim drugo.
Zašto ste to učinili?
Telefon... struja...
Vidi, dobre pilule za spavanje.
Ovakve više ne prave. Otkuda ih toliko ovdje?
Možda je bolje da krenemo?
Uskoro pada mrak, bit će teže vratiti se.
Inače, potpuno mi je jasno...
...da je svo ovo recitiranje i zaobilaženje...
...samo forma isprike.
Mogu vas shvatiti. Teško djetinjstvo, loša okolina...
Ali ne gajite iluzije, ja vam neću oprostiti.
Molim vas da prekinete, učinite mi to.
Profesore, dođite ovamo.
Stani malo. Bez žurbe.
Nikuda ja ne žurim.
Znam, naljutit ćete se.
Kako god, moram vam reći...
Sada smo... nadomak...
Ovo je najvažniji trenutak u vašem životu.
Morate to...
Vaše najtajnije želje će se ovdje ostvariti.
Vaša najiskrenija želja! Rođena u patnji!
Nije potrebno ništa reći.
Samo se trebate...
...koncentrirati i prisjetiti se svog života.
Kada čovjek razmišlja o prošlosti, postaje bolji.
A najvažnije...
Najvažnije...
Morate vjerovati!
Sada možete ići.
Tko hoće biti prvi?
Možda ti?
Ja? Ne, ne bih.
Shvaćam da nije lako, ali ja ću proći.
Sumnjam...
...da će uspjeti.
Ako se prisjetim svog života...
...malo je vjerojatno da ću biti bolji.
Pored toga, zar ne osjećate koliko je sve ovo sramotno?
Ponižavati sebe, sliniti, moliti se?
Što ima loše u molitvi?
To samo vaš ponos govori.
Smiri se, nisi još spreman. To se često događa.
Možda, ti želiš prvi?
Da, ja.
Vidimo pred nama Profesorov novi izum!
Dodatak istraživanju ljudskih duša! Dušometar!
To je samo bomba.
Što?
Sigurno se šalite.
Ne, samo bomba. 20 kilotona.
Za što?
Ja sam je sastavio sa svojim prijateljima.
Sa svojim bivšim kolegama.
Ovo mjesto nikada neće donijeti nikome sreću.
Ali ako ovo padne u pogrešne ruke...
Nisam više siguran, doduše.
Došli smo do zaključka...
...da ne bi trebalo uništiti Zonu, poslije svega.
Ako je to neko čudo, i dalje je dio prirode...
...i shodno tome, NADA, u nekom smislu.
Oni su sakrili tu bombu, a ja sam ju pronašao.
Stara zgrada, Bunker 4.
Valjda postoji pravilo...
Ne čini ništa što ne možeš popraviti.
Shvaćam ja sve, nisam manijak.
Ali dok je god ova kuga vani, dostupna svakom ološu...
...ne mogu imati miran san.
Ili možda, ono najskrivenije unutra mi ne dopušta?
Jadničak, kakav problem je sebi stvorio.
Daj to meni!
Civiliziran si čovjek, zar ne?
Zašto? Što je s tobom? - Ti, dvolični gade...
Zašto? Što sam tebi učinio?
On hoće uništiti sve tvoje nade!
To je sve što je ljudima ostalo na svijetu!
To je jedino mjesto na koje mogu doći...
...ako više nema nade za njih.
Ti si osobno došao ovdje!
Zašto uništiti nadu?
Umukni!
Mogu vidjeti kroz tebe!
Nije te briga za ljude!
Samo zarađuješ novac koristeći našu... muku!
Nije čak ni novac.
Ti uživaš ovdje. Ti si Svemogući ovdje.
Ti, dvolična svinjo, odlučuješ tko će živjeti a tko umrijeti.
Činiš to smišljeno!
Sad shvaćam zašto vi Stalkeri ne ulazite sami u Sobu.
Otkrivate se u svoj toj moći misteriju, vašem autoritetu!
Što još imate poželjeti?
Nije istina. Ti... griješiš.
Stalker ne smije ući u Sobu.
Stalker ne smije ući u Zonu sa prikrivenim motivom.
Sjećate se Dikobraza?
Da, u pravu si, ja sam svinja.
Nisam ništa dobro napravio na svijetu, niti mogu.
Ništa nisam podario čak ni svojoj ženi.
Ni prijatelje ne mogu imati. Ali ne oduzimajte mi moje!
Oni su već oduzeli sve, tamo iza bodljikave žice.
Sve što je moje je ovdje. Shvaćate li? Ovdje, u Zoni!
Moja sreća, moja sloboda, samopoštovanje, sve je ovdje!
Dovodim ovdje ljude poput mene, očajne i u mukama.
Ljude koji nemaju čemu se nadati.
I mogu im pomoći!
Nitko drugi im ne može pomoći, samo ja, gad, mogu!
Toliko mi je drago što im mogu pomoći da mi se plače.
I to je sve. Više mi ne treba.
Ne znam. Možda.
Kako god, oprostite mi, ali...
Vi ste samo Božja luda.
Nemate pojma što se ovdje događa.
Što mislite, zašto se Dikobraz objesio?
Došao je u Zonu s motivom zarade.
Uredio je da mu brat umre u mlinu za meso, zbog novca.
Znam. Ali zašto se objesio?
Zašto nije opet došao ovamo, ne za novce, već po brata?
U smislu pokajanja.
Htio je... ne znam. Tjedan dana kasnije se objesio.
Jer je shvatio da se ovdje ne ispunjavaju bilo kakve želje...
...već samo one najskrivenije.
Ne nešto što možete viknuti iz sveg glasa...
Ostvaruje se samo ono što je u skladu s tvojom prirodom...
...sa tvojom biti, o čemu ništa ne znaš.
Ali to je tu, u tebi, upravlja tobom cijeli život.
Ništa nisi shvatio, Kožna Čizmo.
Nije pohlepa to što je sredilo Dikobraza.
Puzao je u ovom mulju, pokušavajući vratiti brata.
Ali je dobio samo novac, nije dobio ništa drugo, jer...
...stvorilo je Dikobrazom, ono što Dikobraz jest!
A stvari kao savjest i muka, to su samo izumi.
Shvatio je to i objesio se.
Ja ne idem u tvoju Sobu.
Ne želim prosuti svoju prljavštinu nekome na glavu.
Čak ni tvoju.
A onda da namaknem omču, kao Dikobraz.
Radije ću se opijati do smrti, u mojoj kući, u miru i tišini.
Ti ne razumiješ ništa o ljudskim bićima, Čingačguk...
...ako dovodiš u Zonu ljude poput mene.
Još nešto...
Zašto misliš da to čudo zaista postoji?
Tko ti je rekao da se želje zaista ostvaruju ovdje?
Da li si vidio ijednog čovjeka koji se usrećio ovdje?
Je li to bio Dikobraz?
Zapravo, tko ti je rekao za Zonu...
...za Dikobraza, za onu Sobu?
On.
Onda ništa više ne razumijem.
Čemu korist od dolaska ovdje?
Tako je tiho...
Osjećate li?
Dovraga... Zašto ne ostaviti sve...
...povesti ženu, Majmunka, i doseliti se ovamo.
Zauvijek.
Nema nikoga ovdje. Nitko im ne može nauditi.
Dakle, vratio si se.
Gdje si našao ovo?
Zakačio se za mene. Nisam ga mogao ostaviti tamo.
Pa, da krenemo? Majmunko čeka.
Ideš li?
Da li nekome od vas treba pas?
Imam ih pet kod kuće.
Dakle, volite pse?
Što?
To je dobro.
U redu, idemo.
Ne možeš ni zamisliti koliko sam umoran!
Samo Bog zna!
Sebe zovu intelektualcima, oni pisci i znanstvenici!
Ne uzbuđuj se.
Ni u što ne vjeruju!
Organ za razmišljanje im je atrofirao od male upotrebe!
Prekini. Hajde. Idi u krevet. Ne leži tu...
Previše je prljavo... Ne bi trebao tu ležati.
Skini to.
O, Bože, kakvi ljudi...
Smiri se, nisu oni krivi.
Trebao bi ih žaliti, a ne ljutiti se na njih.
Zar ih nisi vidjela? Oči su im bile prazne.
Jedino na što misle je...
...kako da se ne prodaju jeftino!
Kako da najviše naplate svaku promjenu emocija!
Oni znaju da su "rođeni sa svrhom", "pozvani su"!
Poslije svega, žive "samo jednom"!
Mogu li takvi ljudi vjerovati u bilo što?
Prekini, smiri se.
Probaj zaspati, može? Spavaj.
A nitko ne vjeruje. Ni ona dvojica. Nitko!
Koga ću voditi tamo?
O, Bože...
A najgore je to...
...da to nikome nije potrebno.
Nikome ne treba ta Soba. Sav moj trud je bio uzaludan.
Zašto to govoriš? Prestani.
Ne idem tamo ni sa kim opet.
Hoćeš da ja idem s tobom?
Gdje?
Misliš da ja nemam što poželiti?
Ne...
Ne možeš ići tamo.
Zašto ne?
Ne, ne.
Što ako ne uspije ni sa tobom?
Znate, moja majka se tome protivila.
Vjerojatno ste primjetili da on nije sa ovoga svijeta.
Cijelo susjedstvo mu se smije.
Bio je tako loš radnik, izgledao je jadno.
Majka je govorila: "On je Stalker...
...on je proklet, vječiti zatvorenik!
Zar ne znaš kakvu djecu imaju Stalkeri?"
A ja... nisam se čak ni protivila.
Znala sam i sama, da je proklet...
...da je vječiti zatvorenik, pa i sve za djecu, znala sam.
Samo, što sam mogla?
Bila sam sigurna da ću biti sretna s njim.
Naravno, znala sam da će biti i mnogo tuge.
Ali, bolje je imati gorku sreću...
...nego siv, dosadan život.
Možda sam shvatila to kasnije.
Ali tada mi je prišao i rekao: "Pođi sa mnom."
I pošla sam, nikad nisam zažalila.
Nikada.
On je bio pun tuge...
...pun straha, pun srama.
Ali nikada nisam zažalila, niti ikome zavidjela.
To je samo naša sudbina, naš život, to smo mi.
I da nismo imali loše sreće, ne bi nam bilo ništa bolje.
Bilo bi i gore.
Jer, u tom slučaju, ne bi bilo nikakve sreće.
I ne bi bilo nikakve nade.
Volim tvoje oči, dragi moj prijatelju...
...njihovu igru, tako strasnu i zasljepljujuću.
Kada nenadani pogled uputiš...
...kao nebeskom munjom...
...od početka do kraja on traje.
Ali ovome se još više divim:
...tvojim očima spuštenim...
...u naletu ljubavne vatre...
...iako treptaj prođe brzo...
...u utučenom pozivu strasti.